10. MAALISKUUTA 1996, MELBOURNE
Kaikki luulivat minun kuolleen.
Minulla ei ollut mitään, ei mustelmaakaan.
Näin punaisen lipun ja pidin itseäni onnekkaana kisan keskeytyksestä.
Silloin meillä oli uusinta- lähdöt ja vara-autot, -
joten oli päästävä vara-autoon.
Ja uudet korvatulpat! - Selvä on.
Ja uudet hanskat!
En voinut startata ilman professori Watkinsin lupaa.
"Missä Sid on? Tietääkö kukaan?"
Juoksin kuin hullu hänen luokseen.
Hän sanoi, että olin kunnossa juostuani 300 metriä, ja kysyi: "Monesko päivä tänään on?"
Vastasin: "10. maaliskuuta."
Hän sanoi, että sitten olin kunnossa, "Hyppää autoon."
Ei epäilystäkään, että muutama vuosi aikaisemmin olisin kuollut.
Haluamme nähdä jotain erikoista, niin hämmästyttävää, ettei sitä uskoisi todeksi.
Gladiaattoreita, sotureita, -
ja myönnettäköön että haluamme vähän show'ta.
Kuolemaa emme kuitenkaan halua.
Ihmeiden ihme! Tämä on lähes uskomatonta!
Martin Brundle nousee autosta ja näyttää olevan kunnossa.
Tapahtui uskomaton muutos, eikä urheilun nimeen enää ollutkaan hyväksyttävää kuolla.
KUKA ON NOPEIN MIES? TULE JA NÄE NÄYTELMÄ!
Grand Prix on kuin moottoriurheilun olympialaiset, autot eri maiden väreissä.
Sininen on ranskalaisille, vihreä briteille, punainen Italialle ja valkoinen saksalaisille, -
kunnes Mercedes ei enää maalannut hopeanuoliaan.
Michael Schumacherista tulee voiton myötä kaikkien aikojen menestynein kuljettaja!
Hopeiset autot, jotka ovat Hitlerin Saksan ylpeys.
Alfa Romeo kuljettajanaan tarumainen Nuvolari voittaa.
NATSIT TELOITTAVAT KULJETTAJAT GROVER- WILLIAMSIN JA BENOIST'N VAKOOJINA
Millainen elämys Fernando Alonsolle! Hän voittaa Italian Grand Prix'n Monzassa!
Kun ranskalaiset alkavat etsiä nopeinta miestä uudessa Formula 1 -maailmanmestaruussarjassa, -
jonka avajaiskisa ajetaan Silverstonen radalla, -
Enzo Ferrari ei ole vaikuttunut uusista brittiläisistä autoista.
Il Commendatore on leimannut uudet itsenäiset suunnittelijat -
"garagisteiksi", miehiksi jotka eivät osaa rakentaa moottoreita.
Fangion entinen tallikaveri ja nopein haastaja, Stirling Moss, lyö hänet Buenos Airesissa, -
ja vielä Cooperin mopoautolla.
Mitä rohkeutta näiltä miehiltä onkaan ajaa autonsa ja itsensä äärirajoille!
Formula 1 on sitä.
suom/synk: subisebbo
Formula 1 syntyi menneenä aikana, -
kun poikien sankarit lensivät taivaalla.
Poikana halusit tulla Formula 1 -kuljettajaksi.
Astronautiksi, hävittäjälentäjäksi.
Toisen maailmansodan jälkeen haluttiin ajaa rohkean kovaa, -
mikä luonnollisesti johti Formula ykkösiin.
Sen ajan valokuvien ja filmien vakavuus herättää kunnioitusta.
Kasvoin siinä maailmassa.
Olin kaksivuotias, kun isäni voitti maailmanmestaruuden vuonna 1962.
Heistä kaikista huokui aitous. He olivat aitoja ja alkuperäisiä.
Arvostin totisesti edeltäjiäni. Osa heistä oli aikalaisiani.
Tapasin kerran omasta mielestäni ehkä parhaimman kuljettajan koskaan -
ottaen huomioon kuljettajat kuten Michael Schumacherin ja Ayrton Sennan.
Fangio. Fangio. Fangio. Fangio. Fangio.
Juan Manuel Fangion.
Ensimmäinen suuri nimi Formula ykkösissä saattoi olla paras koskaan.
Fangio voittaisi viisi maailmanmestaruutta.
Ennätys oli rikkomaton 40 vuotta ennen Michael Schumacheria.
Sen ajan autoilla, joilla Fangion oli ajettava, ajaminen pelottaa.
Ratissa piti pysyä ilman turvavöitä.
Kypärä oli kuin hattu.
Ajolasit ja rohkeutta.
Vaarallisen ajan juhlituin kuljettaja selviytyi hengissä.
Fangion lopetettua vuonna 1958 säännöt muuttuivat.
Lajin kattojärjestö ilmoitti Pariisista, että joka kausi kruunattaisiin kaksi mestaria.
Yksi mestaruus nopeimmalle kuljettajalle ja toinen nopeimman auton valmistajalle.
Tämä oli kehitystä.
Joka tallin on vietävä moottorit, korit ja tekniikka äärirajoille.
Tässä uudessa kilpailussa britit alkoivat haastaa vanhat mannermahdit.
Kaikki englantilaiset tallit olivat garagisteja Ferrarin ja muiden silmissä.
Eräs englantilainen määräisi tahdin auto- urheilulle ja koko autoilevalle maailmalle.
Kilpailemme koska pidän siitä.
Pidän sen kilpailullisuudesta, toveruudesta ja myös sen teknisestä sivuvaikutuksesta.
Colin Chapman oli mahtava mies, vaikkakin joskus vähän mahtaileva.
Jaa, enpä tiedä siitä.
Colin Chapman oli lentävä insinööri, -
yrittäjä joka valmisti kevyitä urheiluautoja liikenteeseen ja Grand Prix'heihin Lotus-nimellä.
Siihen aikaan Lotus oli täydellinen kilpa-auto.
Isäni yritti aina olla nopeampi. Hyvä insinööritaito on rajojen etsimistä.
Colin oli kaikkien aikojen radikaali.
Hän oli nero tallin omistaja, jolle kaikki halusivat ajaa.
Vuoteen 1963 mennessä Chapman oli suunnitellut nopeimman formula ykkösen.
Hänellä oli myös nopein kuljettaja Lotuksen ratissa.
Jim Clark oli paras kuljettaja, jota vastaan olen kilpaillut.
Koko idea oli olla rajalla mahdollisimman nopea.
Jimmy ei koskaan ajanut rajan yli.
Hän ei ollut epävakaa tai hämmästyttävä.
Hän oli hämmästyttävän nopea, muttei hämmästyttävällä tavalla.
Tasaisen virheetöntä ja kauniin hallittua ajoa.
Hän voittaisi enemmän osakilpailuja kuin kukaan ennen häntä jääden urallaan vain kerran toiseksi.
Hän oli hiljainen, melkein viaton maalaispoika Skotlannin rajoilta.
Haluaisin päästä tänne useammin.
Täällä on rentouttavaa olla, mikä on vastakohta kilpa-ajolle.
Clark antoi kasvot Formula ykkösille Graham Hillin esittäessä hänen rakastettavaa vastapuoltaan.
Kaikki olivat aika läheisiä.
Jim Clark oli ollut vieraamme, ja tunsin Colin Chapmanin tavallaan kuin isäni.
He kuulostivat toisiltaan, ja heillä oli samanlaiset viikset.
Colin oli äärimmäisen hauska ekstrovertti, luonteeltaan hyvin erilainen kuin Jimmy.
Jimmy oli hiljaisempi, mutta he olivat silti kuin veljeksiä.
Yhdessä he ajoivat kilpaa ihmisen nopeuden ja kekseliäisyyden rajalla.
He voittivat yhteensä neljä maailmanmestaruutta ja ennätykselliset viisi Britannian Grand Prix'tä, -
mutta epäonnistuivat siitä huolimatta voittaa kaikkein kuuluisinta kisaa.
Nopeat autot ja rohkeat sielut ympäri maailman ovat kilpailleet näillä kaduilla vuodesta 1929.
Monaco on pelottava.
Uskomatonta että siellä on mahdollista ajaa kilpaa.
Ensimmäisillä kierroksilla nostat pääsi ylös, mutta näet vain suojakaiteet.
Olet millimetrien päässä laidoista.
Ajat joko kierroksen, josta olet niin ylpeä, -
ettet tiedä pystytkö koskaan samaan, tai törmäät seinään.
Vaaramomentti on yksi kilpa- ajajia motivoivista tekijöistä.
Me rakastamme sitä.
Yksi mies taisi nämä kadut paremmin kuin kukaan muu.
Monaco oli Sennalle erityinen paikka.
Hän oli maailman paras.
Hänen keskittymisensä oli kerrassaan poikkeuksellista.
Ayrton Senna voitti Monacossa ennätykselliset kuusi kertaa, -
kerran useammin kuin mies uskaliaissa viiksissään.
Vuonna 1966 Monacossa Graham Hill puolusti kolmatta peräkkäistä voittoaan.
Tämä on upea kisa katsoa paikan päältä. Jos aikoo tulla Grand Prix'hin, tämä on se.
Tämä on mukava paikka muutenkin.
Monacossa miehille puhuminen on ajan haaskausta, joten suokaa anteeksi.
Siihen aikaan moottoriurheilu oli vaarallista ja seksi turvallista.
Vielä tänä päivänäkin Formula ykkösillä on arvokkuutensa.
Se on merkkitapaus, jonne kuninkaatkin haluavat tulla.
On jännittävää nähdä ammattilainen työssään.
Tavattuasi Graham Hillin pidät hänestä.
Seuraamalla häntä kiinnostuin enemmän kilpa-ajosta ja näiden miesten tekemisistä.
Siihen aikaan Hillin pahimmat haastajat olivat myös hänen lähimpiä ystäviään.
Kaikki olivat uskomattoman läheisiä ajajista mekaanikkoihin, vaimoihin ja tyttöystäviin.
Toveruus oli hyvin syvä.
Lomailimme, elimme ja matkustimme yhdessä.
Tunsit itsesi osaksi tätä yhtä ja samaa perhettä.
Kilpa-ajo oli vain osa sitä.
Ajajat perustivat Grand Prix Drivers' Association -kuljettajayhdistyksen.
Pian naiset seurasivat Doghouse Clubillaan.
Vartuin siellä ajajien vaimojen ja tyttöystävien seurassa.
Heitä kai kutsutaan nyt WAG:eiksi.
Betty Brabham sanoi yksillä illallisilla, että oli heittänyt Jackin ulos talosta.
Silloin he kaikki huomasivat tuntevansa koko lailla samoin.
He leikkivät aina moottoreilla ja sen sellaisilla eivätkä huomioineet meitä läheskään tarpeeksi.
Hän pakertaa koko yön autoaan, joka sitten hajoaa kahden kierroksen jälkeen.
Tätä miestä on pakko rakastaa ollakseen vaimo kilpa-ajajalle.
Vaimot pitivät kirjaa kierrosajoista, mikä määräsi lähtöjärjestyksen, -
koska virallista ajanottoa ei ollut.
Kaikilla on romanttiset muistot siitä ajasta.
Olimme oma klaanimme.
He matkustivat karavaanina kaupungista ja maasta toiseen puoli vuotta yhteen mittaan.
Juhlituimmatkin kuljettajat ajoivat pienempää Formula 2 -sarjaa vapaina viikonloppuina -
pitääkseen koko perheen formulasirkuksen tien päällä.
Ajoin Formula kakkosia Bruce McLarenin, Jochen Rindtin, Jackie Stewartin ja Jim Clarkin kanssa.
Sen ajan eri huippu- kuljettajien kanssa.
Elämäni kovin isku oli, kun he jarruttivat ennen mutkaa vasta kohdassa, jossa minä jo kiihdytin.
Jossain kohdassa mietit, ettei pidemmälle pitäisi enää mennä.
Olet jo rajalla ja menet vain vähän yli.
Ongelma äärirajoissa on, että sinne haluaa vastustamattomasti uudelleen.
Karismaattinen nuori italialainen Ferrari-kuljettaja Lorenzo Bandini -
kuoli törmäyksessä vuoden 1967 Monacon Grand Prix'ssä.
Tämä oli alku moottorien kehitykselle ohi ratojen mahdollisen ajettavuuden.
Siemen kapinalle kuljettajien keskuudessa oli jo kylvetty.
Vain kuukausia ennen Bandinin kuolemaa FIA muutti sääntöjä.
Moottorin koko kaksinkertaistettiin ja teho nostettiin yli kaksinkertaiseksi.
Radat olivat suunnilleen samat kuin ennen sotaa.
Radat eivät olleet muuttuneet.
Lääkintähuolto ei ollut muuttunut.
Ratahenkilökunnan toiminta ei ollut muuttunut.
Yhtäkkiä autot olivat melkein kaksi kertaa nopeampia.
Samana vuonna Colin Chapman vakuutti mahtavan autovalmistaja Fordin, -
joka sijoitti hänen uuteen suunnitelmaansa tehokkaasta ja kevyemmästä moottorista.
Hän otti Graham Hillin ja tämän vanhan haastajan Jim Clarkin Lotus-talliin.
Moottoriurheilun ykkösmies alkoi myydä mainostilaa autoissaan, -
tienvarsimainoksia pyörillä.
Mainosten myynti tiesi rahaa.
Raha tiesi parempia autoja.
Auton sai minkäväriseksi vain, -
kunhan hänellä oli enemmän resursseja toteuttaa ideansa.
Lähtöruudukon 23 kuljettajalle mainosrahoitus tiesi näkyvyyttä.
Pian jokaisen pojan sankari oli kilpa-ajaja.
Ensimmäinen oikea sankarini oli ylivoimaisesti Jim Clark.
Minulle hän oli mies, joka olisin halunnut olla.
Yksi Jim Clarkin ensimmäisistä kisoista Gold Leafin punakultaisissa väreissä oli Saksassa.
Se F2-kisa ajettiin huhtikuussa vuonna 1968 Hockenheimin radalla.
Olin lähtöruudukossa.
Hyvät naiset ja herrat, valitettavasti on ilmoitettava, että kuljettaja Jim Clark -
on saanut surmansa radan takasuoralla sattuneessa onnettomuudessa.
Koko maailma pysähtyi, kun se tapahtui.
Pienenä ei varsinaisesti ymmärrä, mitä tapahtuu, -
mutta muistan katsoneeni tv:tä Jim Clarkin kuoltua.
Olette varmasti kuulleet, että kilpa- ajaja Jim Clark kuoli eilen Saksassa.
Uskoakseni hän oli ystäväsi. - Hyvä ystäväni, Peter.
Olen hyvin surullinen siitä, ja niin ovat kaikki moottoriurheilun ystävät ympäri maailman.
Hän oli oikein hyvä ajaja, eikö ollutkin?
Yksi parhaista, ehkä jopa paras.
Colin epäili, että rengas oli puhjennut.
Hän järkyttyi todella eikä ollut enää sama mies sen jälkeen.
Tässä on moottori- urheilun traagisuus.
Kun läheinen kilpakumppani kuolee, se tietenkin sattuu paljon enemmän.
Sanoisin että hän oli paras ystäväni, paras joka minulla on koskaan ollut.
Suojakaidetta ei ollut, ja auto meni täydellä vauhdilla puihin.
Olin aina selittänyt vaimolleni, että kunhan ajoi kohtuullisen varovasti, se oli täysin turvallista.
Jimmyn kuoltua ymmärsimme, että kuka tahansa voisi kuolla.
Vuonna 1968 yksi kuljettaja kuoli joka kuukausi neljänä kuukautena peräkkäin.
Viidentenä viikonloppuna ajoimme olosuhteissa, joissa meillä ei olisi pitänyt olla lupaa ajaa.
Näkyvyys ei ollut 60:tä metriäkään sumun ja rankkasateen takia.
Kun nousin autosta, kysyin ensin, että olivatko kaikki kunnossa.
Jos FIA:lle tai kisajärjestäjille olisi puhunut vaarallisuudesta, -
he olisivat sanoneet, että ajakaa sitten hiljempaa. "Itsehän te vauhdista päätätte."
He olivat sokeita totuudelle.
He eivät tunteneet ajajia, ajajien vaimoja, isiä ja äitejä.
Päätin silloin, että jos saan yhtään valtaa tässä maailmassa, teen asialle jotain.
Kuukausi Clarkin hautajaisten jälkeen -
Graham Hill kiipesi takaisin Lotukseensa ja voitti Espanjan Grand Prix'n.
Isäni kannusti Lotusta antamatta tämän tragedian tuhota koko tallia.
Vuonna 1968 Graham Hill jatkoi voittamalla maailmanmestaruuden.
Tämän ymmärsi toiseksi maailmaksi.
Ajajat jatkaisivat siitä, mihin jäivät.
Jotkut eivät vain välitä vaarasta.
Vialone-šikaanin jälkeen 300 km/h.
Neljä autoa käytännöllisesti katsoen rinnakkain kohti Parabolica-mutkaa.
Pitääkö Stewart paikkansa viimeisellä kierroksella?
Rindt haastaa ja menee ohi!
Jochen Rindt ottaa johtopaikan Parabolicassa, viimeisessä mutkassa.
Tiukille menee voittotaistelu.
Yhdessä tullaan maaliviivalle.
Melkein rinnakkain!
Jackie Stewart voittaa, Rindt, Beltoise ja McLaren seuraavina!
Kukaan ei ole koskaan nähnyt vastaavaa loppua formulakisalle!
Voitin kisan tällä mitalla ennen Jochen Rindtiä.
Yleisö villiintyi täysin.
Yhtäkkiä he olivat päällämme, vaikka poliisi yritti pitää heidät kaukana.
Lukitsimme lopulta itsemme wc:hen!
He hakkasivat ovea ja yrittivät silti päästä sisään.
Italialaisia innokkaampia katsojia ei olekaan.
He ovat todella intohimoisia moottoriurheilun kannattajia.
He ovat niin kiihkeitä ja niin innostuneita.
Siinä suhteessa Monza on totisesti maailman pääkaupunki.
Yksi heidän rakkaista Ferrareistaan johtaa, ja toinen on toisella sijalla.
Kannattajajoukko kaikkialla ympärilläni puhkeaa riemuun.
Ferrari-liput liehuvat.
Hypähtelevät oriit hypähtelevät.
Michael Schumacher voittaa Italiassa!
Vuodesta 1929 lähtien Ferrari- kannattajat ovat tulleet Monzaan.
Kymmentuhatpäinen kannattajajoukko -
hurraa, -
rukoilee, -
itkee -
saksalaisen puolesta -
tai eteläafrikkalaisen -
tai englantilaisen.
Italialaiset kannattajat syöksyivät luokseni, nostivat minut ylös ja kantoivat korokkeelle.
Se oli uskomatonta.
Urani alussa ponnistelin yrittäen ymmärtää, mitä Ferrari tarkoittaa.
Niin, selvä se. Se on kilpa-auto.
Ihan hyvännäköinenkin vielä, mutten ymmärtänyt historiaa.
Enzo Ferrari, il Commendatore, -
loi dynastian.
Formula ykkösten kahtena vuosikymmenenä Ferrarin moottorit olivat voittaneet kuusi mestaruutta.
Ferrari oli myös menettänyt kuusi kuljettajaansa.
Tärkein voitto on voitto, joka ei ole vielä tullut.
Vuoteen 1969 mennessä Ferrari ja muut tallit lähtöruudukossa, -
ajoivat Chapmania ja Lotusta takaa uuteen rohkeaan maailmaan.
Yhtäkkiä ajoimme kaksitasoilla.
Siivet olivat seuraava askel.
Aerodynamiikka antaa paremman pidon, mikä mahdollistaa kovemman vauhdin mutkissa.
Siiven ilmanvastus tietenkin hidastaa suorilla, mutta se voitettiin mutkissa.
Mutkanopeuden kasvaessa vaarakin tietenkin kasvaa.
Tämä oli kehitystä. Sitä ei voi pysäyttää.
Lotus käytti ensimmäisenä tallina hyväkseen aerodynamiikkaa.
Muistan kun Colin Chapman saapui neljältä aamulla -
ja oli nähnyt unen valtavista siivistä.
Kauden 1969 toisessa Grand Prix'ssä Espanjassa -
Chapman halusi kisapäivän aamuna mekaanikoiltaan suuremmat siivet -
puolustavalle mestarilleen Graham Hillille ja uudelle kuljettajalleen -
saksalaissyntyiselle Formula 2 - tähdelle nimeltään Jochen Rindt.
Näimme varikolta, kuinka siivet alkoivat vapista.
Grahamin siipi hajosi ensin.
Yksi pojista juoksi ja yritti varoittaa Jochenia.
Rindtin siipi hajosi samassa mutkassa.
Hill ei loukkaantunut ja auttoi nuoren tallikaverinsa romuttuneesta autosta.
Rindt mursi nenänsä ja leukansa ja menetti luottamuksensa mieheen, jonka autolla ajoi.
Jos Jim Clark oli ollut kuin veli Colin Chapmanille, -
Jochen Rindt oli kuin kiukutteleva poika.
Jochenilla ja "isäukolla" oli hyvät ja huonot aikansa.
SIIPI EI KUULU AUTOON. F1 ON VAKAVASTI OTETTAVA ASIA, EI HOT ROD -SHOW. - JOCHEN RINDT, 1969
Hän jäi orvoksi vain 15-kuukautisena, -
sai perintönsä 18-vuotiaana ja alkoi ostaa kilpa-autoja.
25-vuotiaana hän nai toisen kilpa- ajajan tyttären, malli Nina Lincolnin.
Jochen oli kärkevä.
Hän reagoi hyvin vahvasti tilanteisiin.
On arvalla, kestääkö autoni loppuun saakka hajoamatta.
Kerran tai kaksi Rindt kieltäytyi ajamasta, -
koska hänen mielestään auto ei ollut turvallinen.
Nuoret kuljettajat ajavat millä vain.
Jochen Rindt oli täysin erilainen.
Muistan että hänellä oli yhdessä vaiheessa dollarimerkki kypärässään.
Hän etsi ulosostajaa sopimukselleen.
Jochenilla oli arvoituksellinen manageri nimeltään Ecclestone.
Rindt ja Bernie pelasivat aina korttia.
Hänessä oli vilkkaan liikemiehen tuntu.
Bernie osasi käsitellä Colin Chapmania.
Tavallisesti Colinille puhuttiin enemmän tai vähemmän polvillaan.
Hän halusi Jochenin ajavan autoa, jota Jochen ei halunnut ajaa, koska piti sitä vaarallisena.
He riitelivät siitä muutaman kerran.
Autot olivat superkevyitä ja luultavasti turvattomia.
Niiden nopeus epäilemättä kasvoi.
Vuonna 1970 Chapman lanseerasi uudenlaisen Lotuksen kovalle nuorelle kuljettajalleen, -
mikä toisi Formula ykköset nykyaikaan.
Kiilamainen muoto, sivujäähdyttimet.
Pitkälle kehittynyt ja hämmästyttävän...
särkyvä.
Autoa kehitettiin kisoissa varikkorekoissa.
Monet osat hajosivat.
Turvallisuuskysymys ei ollut edes kysymys.
Ei kierretä kysymystä.
Suunnittelijan ensimmäinen vaatimus autolle on nopeus.
Nopeus tulee ensin.
Kuukausi kauden 1970 alun jälkeen Rindt unohti varautuneisuutensa -
ja ajoi Chapmanin uuden Lotuksen suurella voimalla historiankirjoihin.
22.6. CHAPMANIN UUSI LOTUS TEKI SEN TAAS!
7.7. RINDT JA LOTUS VOITTAVAT RANSKASSA
Liioittelematta Jochen Rindt ja minä olimme kaksi nopeinta kuljettajaa.
Näin paljon hänen autoaan takaapäin vuonna 1970.
19.7. RINDT SYÖKSYY SELVÄÄN JOHTOON
3.8. NELJÄ PERÄKKÄISTÄ VOITTOA
He tulivat Monzaan melkein kaksin- kertaisin pistein seuraavaan talliin, -
omistaja-ajaja Jack Brabhamiin.
Harjoituksissa siipi otettiin usein pois.
Kyse oli suoranopeudesta. Monzassa on paljon suoraa.
Kolme ajajaa neljästä ajoivat ilman siipeä.
Auto oli minulle täysin ajokelvoton ilman siipeä.
Silloin olin ensimmäistä kertaa todella peloissani kilpa-autossa.
Jochen ei nähnyt muuta mahdollisuutta olla todella nopea kuin ottaa siipi pois -
ja tavallaan vähät välittää seurauksista.
Lotus 72:ta ei sitä ennen ollut koskaan ajettu kisassa ilman siipeä.
Juoksin hänen vaimonsa Ninan luo ja kerroin, mitä tapahtui, -
mutten tiennyt yksityiskohtia enkä tietenkään halunnut huolestuttaa häntä.
Bernie ja minä juoksimme Parabolicaan ja katsoimme, mitä löytäisimme sieltä.
Jochen oli viety siihen mennessä.
Sen tuntee, että puhuit hänelle viimeisenä.
Etsit syytä itsestäsi, että teit jotain väärin, -
mutta Jochen sanoi jättää siipi pois. "Olen varma."
Jos saisit toivoa, mitä se olisi?
Toivoisin että lopetat kilpa-ajon.
Yksi ensimmäisistä lajinsa turvallisuuden avoimesti kyseenalaistaneista miehistä -
hiljennettiin 28-vuotiaana.
Kaksi kuukautta myöhemmin maailman- mestaruus myönnettiin hänen leskelleen -
ensimmäisen ja ainoan kerran Formula ykkösten historiassa.
Jochen Rindtin opetus oli, -
että jos hän olisi saanut asianmukaisen ensiavun, hän olisi selviytynyt hengissä.
GPDA:lla oli auto, jossa oli kaikki tarvittava.
Häntä ei pantu siihen autoon.
Hänet vietiin väärään sairaalaan.
Oikeassa sairaalassa hän oli jo kuollut.
Jochen Rindt oli kolmas sinä kautena kuollut Formula 1 -tähti.
Bruce McLaren kuoli Goodwoodin radalla.
Piers Courage kuoli 19 päivää myöhemmin Hollannin Grand Prix'ssä.
Ne olivat traagisia aikoja, koska menetimme lajimme ikoneita.
Se oli onnettomuus.
Maailma näki sen niin.
Hän kuoli onnettomuudessa.
Kukaan ei oikeastaan kysynyt, miksi onnettomuus tapahtui -
ja olisiko jotain voitu tehdä sen estämiseksi.
Vaati aina tragedian sanoa, että pystymme parempaan.
Teemme aina vain parempia autoja.
Teemme niistä nopeampia.
Miksi emme voi tehdä niistä turvallisempia?
Formula ykkösten ja avaruuden valloituksen välillä on vastaavuus.
Lapsena seurasin jokaista avaruuslentoa.
Viisi...neljä...kolme...
kaksi...yksi. Sytytys.
Kaikki moottorit käynnissä.
Lähtö onnistui!
Ihminen lähetettiin samaan aikaan raketilla kuuhun.
Heillä on tulta koneissaan.
He menevät rajan yli -
uusiin maailmoihin rajojen tuolle puolen -
henkensä kaupalla.
Formula ykköset ovat sitä myös.
Tiesit että sankareistasi yksi tai kaksi kuolisi kauden aikana.
Koen Vergeer oli yksi lukuisista pojista ympäri maailman, -
joille Formula ykkösistä tuli pakkomielle niiden elävimpänä vuosikymmenenä.
Hän näki ensimmäisen kisansa jo 11-vuotiaana, -
Hollannin Grand Prix'n Zandvoortin radalla.
Menimme sinne junalla ja kävelimme hiekkadyyneille.
Järjestelyjä ei ollut. Ei opasteita, ei mitään.
Jos halusit, voit eksyä dyyneille.
Puolessa tunnissa löysit radan.
70-luvun alussa Formula ykköset olivat vähän kuin sirkusesitys.
Vasta Grand Prix'n harjoituksissa näki, kuka ajaisi itse kilpailussa.
Kukin talli neuvotteli eri kisojen omien promoottorien kanssa.
Järjestäjät itse asiassa maksoivat Grand Prix'nsä televisioinnista.
Koko toiminta oli tuolloin paljon epävirallisempaa.
Kannattajat pääsivät vapaasti varikolle ja tapasivat sankareitaan.
Jacky Ickx oli sankarini. Hänellä oli salaperäinen nimi.
Jacky Ickxillä, lapsen- kasvoisella belgialaisella -
oli Ferrarilla vuonna 1970 vielä mahdollisuus ottaa Jochen Rindt kiinni ja tulla mestariksi.
Hänestä tulikin melkein kauden neljäs kuolonuhri.
Palaminen on yksi kivuliaimmista tunteista.
Voit mennä rikki monin tavoin, mutta palaminen on todella kammottavaa.
En koskaan uskonut, että minulle tapahtuisi niin.
Minulle ei tapahdu niin.
Toisille ehkä, muttei sinulle.
Minulle niin ei tapahdu.
Monet kuljettajat uskovat, -
että onnettomuudet sattuvat muille eivätkä koskaan heille itselleen.
Olet kieltämättä aina veitsen terällä -
eloonjäämisen ja pahan onnettomuuden -
tai kuoleman välillä.
Jackie Stewartille sattui paha onnettomuus Span radalla.
Hän jäi autoon jumiin ylösalaisin ja polttoaineesta läpimärkänä.
Tuli oli siihen aikaan peloista suurin.
Käytännössä silloiset autot olivat pommeja pyörillä, -
koska onnettomuuden sattuessa polttoaine levisi kaikkialle ja syttyi.
Jackien onnettomuuden aikaan kukaan ei käyttänyt turvavöitä.
He lensivät ennemmin ulos autostaan törmäyksessä.
Se vain todistaa, kuinka amatöörejä järjestäjät, tallit ja kuljettajat olivat.
Molemmat Jackiet olivat huijanneet kuolemaa -
tullakseen toistensa vasta- kappaleiksi vallankumouksessa.
Vuonna 1971 Ickx voitti Zandvoortissa, -
ja toinen Jackie voitti puolestaan toisen maailmanmestaruutensa.
Olimme täysin eri mieltä.
Näytin hänelle kieltä.
Lentävästä skotista tuli GPDA:n puheenjohtaja -
ja maailmanmestarina myös kapinakenraali.
Käytätte kaikki turvavöitä, -
koska kiinnittämätön turvavyö näissä autoissa ei ole hyväksi.
Lapsenkasvo kieltäytyi liittymästä yhdistykseen.
Jacky ei uskonut turvallisuusliikkeeseen.
Jacky ei halunnut olla osa GPDA:ta, koska se ei sopinut Jackie Ickxin julkisuuskuvaan.
Toivottavasti kisaa ei ajeta. - Niinkö? Miksi ihmeessä?
On sitä muutakin mukavaa tekemistä.
En ollut osa sitä, koska sellainen minä olen.
Hän ei pitänyt uhkailusta. BELGIAN GP EPÄVARMA
BELGIAN GP PERUTTU "Me emme aja, jos..."
Ammattiyhdistystaktiikkaa.
Siihen aikaan FIA oli hyvin heikko.
FIA sitä paitsi koostui järjestäjistä, joten kunnollista autoliittoa ei ollut.
Minulle asia oli mustavalkoinen.
Järjestäjien oli itse tiedostettava ja korjattava ratojensa puutteet, -
oli asennettava enemmän aitaa ja suojakaidetta, ja se maksoi rahaa.
Ennen heidän ei ollut ollut pakko käyttää rahaa rataan.
Stewart antoi Formula ykkösille uudet kasvot, -
kun teräskaidetta asennettiin Zandvoortiin ja Silverstoneen.
Max Mosleysta tuli valmistaja ja tallin omistaja March Engineeringin myötä.
Bernie Ecclestone tuli varikolle omistajana ostettuaan Jack Brabhamin vanhan tallin.
Aerodynamiikan siivillä uudet nuoret sankarit saapuivat pilttuisiin täyttäen tyhjät istuimet.
Tiesimme silloin, että kuljettajat pitivät toisiaan suuressa arvossa, -
koska he tiesivät, vähän kuin hävittäjä- lentäjät toisessa maailmansodassa, -
etteivät he ehkä tulisi takaisin.
Etelä-Afrikan Jody Scheckter, -
hiljainen itävaltalainen Niki Lauda, -
Pohjois-Irlannin John Watson, -
toiset brittitoivot, James Hunt, -
David Purley -
ja Roger Williamson.
Supersvedu Ronnie Peterson, -
amerikkalainen playboy Peter Revson, -
jonka suku loi Revlonin kosmetiikkayrityksen, -
ja Ranskan renessanssimies François Cevert, -
Stewartin valinta tallin omistaja Ken Tyrrellille.
Olen François Cevert enkä miljonääri tv:n.
Ajan kilpa-autoa vain ja rakastan sitä ain.
Hän oli kuin nuori taistelukukko.
Tavattoman hyvännäköinen uskomattomine silmineen, -
jotka tekivät valtavasti vahinkoa nuorissa naisissa.
François suorastaan palvoi Jackieä.
Hän oli melkein yhtä nopea kuin Jackie siinä vaiheessa.
Meillä saattoi olla yksi moottori- urheilun vahvimmista talleista.
Jaoin hänelle kaiken, minkä tiesin lajista.
Mitä pidät Emersonista?
Kenestä? - Fittipaldista.
Kenestä? - Maailmanmestarista.
Ai, hän!
Colin Chapman sai neljännen maailman- mestarinsa kahdeksassa vuodessa.
Taiturimainen nuori brasilialainen nimeltään Emerson Fittipaldi.
Olimme kuin 21 kuljettajaa Grand Prix'n eturintamassa.
Todennäköisyys hengissä selviytymiseen oli 7-1.
Colin sanoi minulle, ettei halunnut ystävystyä liikaa.
"Tiedät millä riskillä ajat."
"Voin menettää sinut koska vain."
Cevert on varmaan uhkasi.
Voitat varmaan, kun voitat hänet.
Sellainen oli Colin Chapman.
Ensimmäinen Grand Prix'ni oli Britannian GP Silverstonessa.
Graham Hill käveli huoneeseen kuin...
melkein kuin jumala olisi kävellyt sisään.
Jos ei pysty kilpailuun heidän kanssaan radalla -
kirjaimellisesti kaasu pohjassa, -
silloin ei pitäisi edes olla siellä.
Autot asettuvat nyt lähtöruudukkoon.
Ne ovat paikoillaan vain hetken ennen kuin lippu lasketaan lähdön merkiksi.
Alkuun yrität vain todistaa itsellesi ja muille, että olet tarpeeksi nopea.
Lippu on ylhäällä.
Jackie Stewart ohittaa sisällä Ronnie Petersonin takana.
Jackie Stewart otti loistavan lähdön.
Peterson johtaa vielä Stewart aivan kannassaan heidän tullessa Copsen mutkaan ensimmäisen kerran.
Kuljettajan tulee mennä rajalle ja pysyä siellä radan joka kohdassa.
On pysyttävä aivan siinä terällä.
Seuraavana François Cevert.
Jody Scheckter pyörähtää.
Jody Scheckteriin törmää useampi auto ensimmäisen kierroksen lopussa.
McLarenin Jody Scheckter.
Keskeytetäänkö kisa?
Jackie Stewart ja Ronnie Peterson tulevat kovaa.
Adrenaliinin virratessa naurat koko matkan varikolle ja kerrot kavereille, mitä tapahtui.
11 autoa keskeytti, mutta kukaan ei kuollut.
Todella onnekasta.
Silverstone oli yksi suurimmasta, ellei suurin onnettomuus Formula ykkösissä.
Se opetti minulle, että on ajettava maaliin voittaakseen.
Kaksi minuuttia--
Seuraava kisa oli Hollannin Grand Prix Zandvoortin radalla.
Olimme mäen päällä, koska isäni halusi nähdä hyvin kuvatakseen.
Alempana oli aita, ja sen takana teräskaide.
11-vuotiaana halusin olla siinä äänen ja värin pyörteessä.
Ääni menee luihin ja ytimiin.
Muistan kun näin autojen tulevan ensimmäisen kerran.
Ajattelin: "Tämä on maailmani!"
Kahdeksannella kierroksella -
yksi auto törmäsi uuteen teräskaiteeseen.
Näin auton lentävän ohitseni, ja katsoin suoraan ohjaamoon.
Se tapahtui silmänräpäyksessä, ja auto murskautui asfaltille.
Vuonna 1973, kun minulla oli March, se oli Roger Williamson, yksi autoistamme.
Hän oli läheinen ystävä.
David Purley pysäytti ja nousi autostaan ja yritti kääntää autoa.
Monet ihmiset vain katsoivat.
Kukaan ei auttanut, ja hän oli epätoivoinen.
Ohitimme sen joka kierroksella.
Keltaisia lippuja liputettiin hidastamisen merkiksi, mutta kisaa ei keskeytetty.
Siihen aikaan kisoja ei keskeytetty.
Jackie oli ehkä lajin paras lähettiläs koskaan.
Hän oli turvallisuuden suuri esitaistelija, -
mutta jos hänen oli ajettava, hän hyppäsi autoon ja ajoi.
Visiirin takana säästyi surulta, murheelta, huolelta, tuskalta ja kärsimykseltä.
Vasta myöhemmin, kun visiiri nousi ylös, -
tulit tietoiseksi todellisuudesta, -
taaskin.
Williamson on kuollut. Ei kunnia- kierrosta, hiljainen palkintojenjako.
On selvä, että kilpa-ajossa olemme kaikki samanlaisia.
Tarvitsemme elämässä vain vähän lisäonnea.
11-vuotiaalle se oli pelottavaa.
Samalla kuitenkin myös mielenkiintoista.
Meitä pidettiin kai gladiaattoreina.
Tiedettiin että Colosseumilla oli leijonia, eikä sieltä ehkä pääse pois.
Aloin todella itkeä, mutta samaan aikaan ajattelin, -
kuinka voi itkeä jonkun vuoksi, jota ei tuntenut ollenkaan.
Hän oli tavallinen työväenluokan poika, joka oli onnistunut lahjakkuudellaan.
Näillä asioilla on sinuun suuri, suuri vaikutus.
Samana vuonna, kun Roger Williamson kuoli, -
FIA määräsi radoille pakollisen pelastus- kaluston ja säännöt tulipalojen varalle.
Doghouse Club keräsi silloin jo rahaa kaatuneiden kuljettajien perheille.
Kaikki oli mahdollista, -
moraalitonta ehkä, mutta toisaalta en voi sanoa, -
koska jotkut halusivat sitä.
Ainoat vaatimukset kaatuneiden korvaamiseksi olivat rohkeus ja raha.
Lordi Alexander Fermor-Hesketh, -
kolmas Heskethin paroni.
Lordi Hesketh perusti Hesketh Racingin 22-vuotiaana.
Päädyin kilpa-autoiluun täysin sattumalta.
Olin juuri tavannut elämäni ilotytön, -
ja näin postikorttitelineessä ihastuttavan nallekarhun.
Piirsin sille kypärän ja Britannian lipun.
Minusta sillä on alkuperäisten Grand Prix -tallien henki.
Aidosti brittiläinen ansaitsee aina tukensa.
Olimme siellä vain pitämässä vähän hauskaa.
He olivat yläluokkaisempaa väkeä. Lordi sitä ja tätä.
Vakavammat toimittajat näkivät niin, ettei Formula ykkösiä näin pidä ajaa.
Samppanjan ja hauskanpito eivät sopineet ollenkaan.
Me emme halua kuvia, me emme halua kuvia!
Meillä oli F2-kuljettaja.
Huonomaineinen, mutta hyvin nopea.
Tunnetaan nimellä "Hunt the Shunt", koska hänellä oli tapana törmäillä.
Miehellä oli hyvin kallis hevonen -
ja ratsastajana James Hunt.
Haluatko siis vain äänitason?
Voinko sanoa "vittu aliravittu" ja kaikkea muuta sellaista?
Voi sentään. Voiko sen vielä poistaa?
Hän joi paljon ja poltti paljon hassuja asioita.
Hän piti hauskaa. Hän sai halutuimmat naiset.
Hän oli kuin sarjakuvasankari pojalle, joka haaveili Grand Prix'ssä ajamisesta.
James oli kaiken halutun ruumiillistuma. .
James oli kaiken halutun ruumiillistuma. HUIPPUUNSA VIRITETTYÄ SEKSIÄ
James oli hyvin puoleensavetävä.
Ei vain naisten mieleen vaan myös... miesten.
En tarkoita samalla tavalla.
Hänellä oli kyky hurmata ihmiset -
ja vapauden palo, joka saattoi järkyttää muita.
Kun kierrät näitä kisoja, tunnet pian melkein kaikki.
Se on yhtä suurta perhettä, -
joka jakaa saman harrastuksen.
Se oli hauskaa.
Nuoret elivät murrosta, -
oli pulisongit, leveät lahkeet ja hippiliike.
Neljä tuntia Woodstockista, New Yorkista länteen -
Formula ykköset järjestivät vuosittaiset ulkojuhlat kahden vuosikymmenen ajan.
Kaikilla oli tapana tulla Seneca Lodgeen, joka on metsästysmaja.
Amerikkalaisine hauskuuksineen -
se oli upeaa aikaa.
The Glenillä oli maine mestarien ratana.
Jochen Rindt voitti siellä ensimmäisen Grand Prix'nsä.
Samoin Emerson Fittipaldi.
François Cevert voitti 1971 ja oli toinen seuraavana vuonna oppi-isänsä jälkeen.
Vuonna 1973 Tyrrell-talli tuli The Gleniin Jackie Stewartin jo varmistettua kolmannen mestaruutensa.
1973 mennessä olin päättänyt ajaa sadannen ja viimeisen Grand Prix'ni Watkins Glenillä.
Jackien eläkkeelle jäänti oli vielä siinä vaiheessa salaisuus.
Vain kolme tiesi.
François ei tiennyt eikä edes Helen.
En kertonut vaimolleni, koska en halunnut hänen sanovan:
"Jos se on vaarallista, mikset lopeta nyt ja ole onnellinen?"
Se on fantastinen tunne, koska...
Uusi ilmanotto antaa niin tasaisen tehon, -
että ajaminen on oikein miellyttävää.
Cevert piti itseään valmiina tallin ykköskuljettajan paikalle omillaan.
Hän halusi todistaa sen sinä vuonna aika-ajossa The Glenillä.
Kuka se on? - Cevert.
Voi ei, kuinka paha? - Erittäin paha.
Cevert. Voi helvetti.
Olin ensimmäinen paikalla ja yritin auttaa häntä.
Muistan kun yritin avata vöitä ja ymmärsin, että se oli toivotonta.
Se on paha, pahempi kuin mitä olen koskaan nähnyt.
Se oli kauhistuttavin näky. En haluaisi kenenkään näkevän sellaista, en koskaan.
Ei teknistä vikaa. Vauhtia oli vain liikaa.
Hän törmäsi laitaan ja sitten toiseen, ja auto kääntyi ympäri.
Ehkä korkeampi kaide olisi pelastanut hänet, mutta ei sitä koskaan tiedä.
Onnettomuuden takia harjoitukset tältä päivältä on nyt päätetty.
Menin takaisin varikolle puhumatta sanaakaan Colinille tai vaimolleni.
Kävelin vain parkki- alueelle, joka oli autio.
Rukoilin Jumalaa ja kysyin: "Mitä teen täällä? Auta minua."
Hyvät naiset ja herrat, olkaa hyvät ja seisokaa -
Ranskan kansallishymnin ajan François Cevertin muistoksi.
En ajanut seuraavan päivän kisaa kunnioituksesta François'ta kohtaan.
Sillä ei ollut mitään tekemistä omien huolenaiheideni kanssa.
Se oli valitettava tapa päättää ura, -
mutta toisaalta en ehkä osaltaan siksi halunnut enää ajaakaan koskaan.
Minusta oli oikea päätös olla ajamatta.
Hyvin surullista.
Olin niin vihainen, että laji voi tehdä ja jatkaa niin, -
eikä muuttanut itseään tarpeeksi ja siivonnut omaa pesäänsä.
15 minuuttia ennen kisaa kiertelin varikolla, -
kun Bernie kysyi, mitä olin tekemässä.
Vastasin, että François on kuollut.
Bernie: "Mitä sitten?"
"Hän kuoli tehden jotain, joka siihen sekunnin murto-osaan asti -
antoi hänelle suurinta iloa, nautintoa ja täyttymystä."
"Olet kilpa-ajaja. Mene ja tee työsi."
Joka mies maailmassa haluaa intohimostaan työn.
Minä olen tehnyt niin. En voisi olla onnellisempi.
Nautin kaikesta kilpa-autoilussa, -
koska se on intohimoni.
Kun kaverit Mustangeilla tulivat viiden tai kuuden tunnin lennoiltaan Saksan yllä -
ja olivat varmaan menettäneet 15 prosenttia muodostelmastaan, -
he menivät baariin.
He menivät baariin hyvästä syystä.
Joskus on herättyään aamulla katsottava peiliin ja sanottava:
"Oletko valmis rajalle? Oletko valmis viimeiseen päivääsi?"
Jos et ole, sinulla ei ole asiaa sinne.
Sanoin itselleni, että on unohdettava menneet, koska rakastan tätä kilpailua.
Se on kuin huume. Siitä on vaikea päästä irti mukaan lähdettyään.
Vuonna 1974 Emerson Fittipaldi alkoi täyttää Jackie Stewartin jättämää tyhjää paikkaa -
sekä nopeimpana miehenä että järjen äänenä.
Vaikka useimmille radoille oli asennettu teräskaiteet, -
kaksi kuljettajaa lisää oli kuollut törmättyään niihin.
Amerikkalainen Peter Revson -
ja nuori itävaltalainen vasta toisessa kisassaan, -
Helmuth Koinigg.
Ratavirkailijalla oli hänen kypäränsä.
Pää oli vielä sisällä. Se oli leikkautunut irti hänen mennessään kaiteen alta.
Se oli painajaismaista.
Barcelonan harjoitusten jälkeen perjantaiaamuna -
näin teräskaiteet vain pulteilla ja rautalangalla kiinni ilman muttereita.
Potkaisin yhtä, ja se putosi alas.
Fittipaldi, nyt McLarenilla, kieltäytyi harjoittelemastakin.
Espanjan Grand Prix'n järjestäjät uhkasivat takavarikoida kaikki autot, -
jos puolustava mestari ei ajanut.
En voinut uskoa, että maailmanlaajuinen moottoriurheilulaji oli järjestetty niin.
Kuljettajat pitivät kokouksen Texacon varikkorekassa.
Järjestäjien kanssa oli todella tapeltava.
Rata oli kukkuloilla Barcelonan yllä.
Perjantaina ilta- päivällä oli hiljaista.
Sitten yksi kone heräsi henkiin.
Joku sanoi, että sen on pakko olla Ickx.
Kun yksi Jackie oli lopettanut, toinen Jackie jatkoi mestaruuden metsästystä.
Lapsenkasvo-Ickx oli ottanut Fittipaldin paikan Lotuksella.
Kilpa-ajamisessa on oltava individualisti ja myös itsekäs.
Moottorin ääni synnytti pavlovilaisen reaktion, -
ja he kaikki ajoivat.
Ilmapiiri oli hyvin kireä, poikkeuksellisen kireä.
Mekaanikot pulttasivat itse kaiteita kiinni.
Kisapäivänä Fittipaldi piti linjansa.
Tulin sisään ensimmäisen kierroksen jälkeen puolustavana mestarina.
Palasin Geneveen, missä Sveitsin media odotti minua.
En tiennyt, mitä Grand Prix'ssä oli tapahtunut.
Rolf Stommelenin Embassy-Hill-Lolan takasiipi irtosi, minkä jälkeen auto törmäsi kaiteeseen.
Noin 25 kierroksen jälkeen muistan sanoneeni kollegoille:
"Jeesus, se on Rolf. Hän on katsomossa."
Stommelenin selviytyi, mutta neljä muuta kuoli.
Tämä viikko on ollut opetus minulle ja muille, -
että ihmishenki on rahaa arvokkaampi.
Ei vain kuljettajien vaan myös yleisön.
Kun kuljettajat alkavat vakavissaan huolehtia turvallisuudesta, nopeimmat päivät ovat ohi.
Jos Formula 1 -kuljettajille, nykyiselle sukupolvellekin, -
sanottaisiin: "Yksi näistä autoista on mitä turvallisin.
Toinen on hengenvaarallinen. Sillä törmääminen voi hyvin olla kuolemaksi, -
mutta se on kaksi sekuntia per kierros nopeampi."
Ei olisi kahta sanaa siitä, kumman he valitsisivat.
He kaikki menisivät vaaralliseen autoon.
Sen takia järjestävän tahon on kannettava vastuunsa.
Vain viikkoja Espanjassa epäonnistuneen lakon jälkeen -
mitä epätodennäköisin kilpailu syttyisi Hollannin rannikolla Zandvoortissa.
Kahden kuljettajan välinen taistelu kääntäisi suunnan vallankumouksessa.
Harjoitusperjantain sää oli fantastinen.
Lauantaina kirkas taivas.
Sunnuntaiaamuna sitten satoikin yhtäkkiä kuin Esterin perseestä.
Kerta kaikkiaan kaatamalla.
Kaikilla muilla oli avaimet käsissään. Siipeä ja pitoa haluttiin enemmän.
Katsoin autoamme ja sanoin: "Kuunnelkaahan.
Emme tiedä vittuakaan näistä säätöhommista.
Parasta jättää se sellaiseksi kuin se on."
James ajaa neljä kierrosta ja johtaa molempia Ferrareita.
Kun James Hunt lähestyi, yleisö meni lähemmäksi aitaa.
"Sieltä hän tulee taas, sieltä hän tulee taas!"
Yhtäkkiä näkyviin tuli valkoinen auto ja sitten punainen auto.
Niki Lauda Ferrarissa.
Aina vain lähempänä.
"Pidä hänet takana, pidä hänet takana!"
Sitten voitimme.
James Hunt piti Niki Laudan ja tehokkaan Ferrarin takanaan -
ja ajoi Heskethin ensimmäisen voiton kolmen vuoden yrittämisen jälkeen.
Se oli upeaa.
Fantastinen Daavid ja Goljat -tarina.
Playboy-garagistit olivat voittaneet maineikkaimman Formula 1 -tallin.
Juhlat alkoivat jo varikkorekassa.
On selvä, että join lopulta tajuni pois.
Se oli erityistapaus, koska minut otti vakavasti vain il Commendatore.
Hän olikin ainoa, joka merkitsi.
Herra Ferrari oli moottori- urheilun ansioitunein mies.
Hän oli tunnetusti sanonut, että aerodynamiikka on miehille, jotka eivät osaa rakentaa moottoreita, -
mutta hän ei itse ollut voittanut mestaruutta sitten vuoden 1964 -
ennen Laudaa.
Italiassa talliin suhtaudutaan tunteella.
Voitettaessa helppoa, hävittäessä vaikeaa.
Niki oli terävä kaveri. Hän oli tuloksentekijä.
Ehkä ihanteellisin kuljettaja Ferrarille.
Niki on viileän tekninen.
James oli englantilaiseksi hyvin voimakastunteinen.
Hän tuli vaunuuni ennen joka kisaa.
"Emerson, päästä vessaan!" Sanoin: "James, älä viitsi."
Yhden tarumaisen voiton jälkeen Hunt jätti nallekarhun mahdollisuudesta mestaruuteen.
Hän solmi sopimuksen vuoden 1974 valmistajien mestarin, McLarenin kanssa.
Siihen aikaan ajovuosia oli viisi, kun tappiot olivat mitä olivat.
Hänellä oli uusi tulevaisuus.
McLarenin ulkoasu oli hyvin säännöllinen.
Kaikilla oli univormut, mutta Jamesilla oli mitä milloinkin.
Kun Lauda otti mestarin roolin johtaen hyökkäystä turvallisuuden puolesta kuljettajayhdistyksessä, -
Huntista tuli Formula ykkösten uudet kasvot.
En tiedä, juhlivatko nykykuljettajat kolmeen asti aamulla ja hyppäävät sitten autoon.
Kuka muu pystyisi siihen?
En usko, että kukaan menestyy sillä tasolla vain omasta tahdostaan.
On oltava tarpeeksi sitä, mitä kilpa-ajo edellyttää, nopeutta.
Hunt otti paalupaikan kauden 1976 kahteen ensimmäiseen kisaan.
Lauda otti molemmista voiton.
He arvostivat toisiaan, mutta jotain puuttui.
Niki halusi olla suosittu, muttei aivan ollut sitä.
Hänellä oli tapana ärsyttää Jamesia aina tilaisuuden tullen.
Mitä pidät tämän James Hunt - kaverin mahdollisuuksista?
Hän voitti Hollannissa, joten hän on varmasti vahva kisailija nyt.
Niki sekoitti muita kuljettajia puheillaan.
Huntin ensimmäinen voitto tuli Espanjassa, mutta se hylättiin liian leveän siiven takia.
En tiedä leveyksistä.
En edes tiennyt säännöstä.
Ajan vain sitä hittolaista. VARO LEVEÄ KULJETUS
Monacossa Lauda meni johtoon ensimmäisessä mutkassa eikä enää katsonut taakseen.
Se oli neljäs voitto kuudessa lähdössä.
Hän ei hämmästyttänyt nopeudellaan, mutta voitti siitä huolimatta kisoja, -
ja häneen voi luottaa, ettei hän tehnyt mitään typerää.
Hunt voitti Ranskassa, ja kiistan- alaisen kisan kotiyleisönsä edessä.
Voitto nyrkkiin puristettuna!
James Hunt voittaa Britannian Grand Prix'n! (Voitto hylättiin myöhemmin Laudan eduksi.)
James, huolimatta siipiä koskevien sääntöjen muuttamisesta olet edelleen erittäin nopea.
Miten se on mahdollista? - Munaa siinä vain tarvittiin.
Ei onnistu.
Eikö sitä voi julkaista?
Emme voi-- - Se on totta!
Ero kuljettajien välillä on ehkä voiton- tahto, koska taidot ovat yhdenvertaiset.
Oli sää radalla millainen hyvänsä.
Monza, Spa ja Monaco ovat kaikki aika tunnettuja ratoja, -
mutta yhtä pidettiin vertaus- kuvana puhtaalle ajamiselle.
Se on suurin haaste.
Eifel-vuorten varjossa Saksassa sijaitsee hirviömäinen 22 kilometriä pitkä rata.
Silloin 168 mutkaa ja 17 hyppyä.
Nürburgringillä siis lennettiin 17 kertaa.
Jos auto meni ulos, sitä ei koskaan nähnyt.
Se vain katosi puihin, puskiin tai alas rotkoon.
Hitler rakennutti sen Suuren laman aikaan.
Se on maailman haastavin, palkitsevin, -
vaarallisin -
ja upein kilpa-rata.
Voitto Nürburgringillä on yhtä kuin elämäsi kisa.
Vuonna 1976 puolustava mestari ja pistejohtaja Niki Lauda vaati, -
että GPDA boikotoi Nürburgringiä vaarallisten rataolosuhteiden takia.
Sitä ei voinut valvoa. Olisi tarvittu armeija palokuntaa.
Te päätätte, ajetaanko kisa.
Hunt äänesti ajamisen puolesta.
Lauda hävisi pienimmällä mahdollisella marginaalilla.
Yhdellä äänellä.
Kun tulin mutkasta, hänen autonsa oli poikittain keskellä rataa tulessa.
Brett Lunger nousee Surteesistä -
ja menee liekkeihin.
Ferrarissa oli erilaiset vyöt.
Art Merzario oli ajanut Ferraria. Hän pääsi sisään ja avasi vyöt.
Olin auton päällä ja vedin Nikin hartioista ulos autosta.
Lauda on vihdoin ulkona palavasta tulimerestä.
Kisa on tietenkin keskeytetty.
Muistan hänen kysyneen: "Miltä kasvoni näyttävät?"
Emme tienneet, että hän oli hengittänyt myrkyllistä höyryä -
palavan autonkorin hartsista ja lasikuidusta.
Hänestä puhuttiin jo menneessä aikamuodossa.
Olimme varmoja, että kuulisimme radion aamu-uutisissa hänen kuolleen.
En nähnyt mitään. Kuuntelin vain.
Sen oli ollut pakko olla sairaala.
Vaimoni tuli huoneeseen, -
jossa makasin. Hän alkoi itkeä.
Se ei auttanut yhtään.
Kysyin myöhemmin, että miksi hän itki, kun tarvitsin tukea.
Hän vastasi, ettei surukseen tunnistanut minusta kuin jalat.
Olin palanut niin pahasti päästä ja joka puolelta, että hän meni šokkiin.
Vammat olivat todellinen ongelma, joten ajattelin:
"Voi paska, nyt minun on taisteltava henkeni edestä."
Viisi viikkoa myöhemmin olin takaisin autossa Monzassa.
Niki käveli varikko- pilttuuseemme -
ja sanoi: "Brett, kiitos."
Sitten hän käveli pois.
Tiedostin riskin, joka radalla odotti.
Helpoin tapa takaisin on ajaa mahdollisimman nopeasti.
Älä odota.
Mitä kauemmin odotat, sitä enemmän huolit.
Hän ajoi neljänneksi ja pysyi kiinni mestaruudessa.
En ole nähnyt mitään rohkeampaa.
Kaiken hänen kokemansa jälkeen haluaisin nähdä hänet eturivissä taistelemassa runneltumattomana.
Selkä seinää vasten James Hunt meni ja voitti Pohjois-Amerikan osakilpailut silkalla sisulla, -
mutta Niki Lauda teki jotain taianomaista.
Hän oli kivenkova kilpailija, mutta useimmat kyseenalaistivat hänen mielenterveytensä.
Onnettomuus antoi hänelle karismaa.
Heistä tuli... En halua ajatella, millaiset kaverit heistä tuli.
Kaksi playboyta yhdessä, jos tiedätte, mitä tarkoitan.
Hyvää iltapäivää ja tervetuloa Japanin Grand Prix'hin.
Tämä on jännittävin kauden päätös yli kymmeneen vuoteen.
Mestaruus on kahden kauppa. Lauda johtaa Huntia vain kolmella pisteellä.
Kuinka uskomaton kauden päätös!
Kaikki halusivat nähdä viimeisen ja ratkaisevan Grand Prix'n Japanissa.
Maailman televisiokanavat: "Hyvä, hyvä! Näytetään...
Ai niin, meillä ei ole lähetysoikeuksia.
Miten tämä asia korjataan?"
Vuoteen 1967 mennessä Bernie Ecclestonesta ja Max Mosleysta -
oli tullut ystävät ja yhteistyökumppanit Formula One Constructors' Associationissa, -
riippumattomien garagistien hajanaisessa yhdistyksessä.
Bernie oli täysin katu-uskottava ja kerrassaan taiturimainen taktikko.
Bernie älysi nopeasti järjestäjien rikastuvan tallien kustannuksella.
Bernie tuli sisään.
Hän sanoi ostaneensa koko maailman lähetysoikeudet miljoonalla dollarilla.
Talleja oli kymmenen, ja hän tarjosi muille kymmentä prosenttia sadallatuhannella.
Yhdeksän idioottia "ajatteli", kuinka paljon voi testata sadallatuhannella.
Sanoimme: "Ei kiitos", ja niin Bernie sai kaiken.
Säälittävää mutta niin ne omaisuudet luodaan!
Hän myisi lopulta Brabham-tallinsa, -
mutta on hallinnut lajin lähetysoikeuksia vuoden 1976 loppuhuipennuksesta lähtien.
Bernie sanoi kanaville, että he saavat oikeudet, mutta vain koko kaudeksi.
Loppu on historiaa, kuten sanotaan.
Fujin radalla satoi, emmekä voineet ajaa.
Neljältä iltapäivällä kilpailunjohtaja sanoi, että lähetysajan takia nyt on aloitettava.
Sanoin ettei sade ole lakannut.
Alkuaikoina oltiin lähempänä diktatuuria kuin demokratiaa.
Minä sanoin, että nyt ajetaan, ja sillä selvä.
Japanin Grand Prix on käynnissä!
James Hunt sai loistavan lähdön.
Sen hän halusikin, päästä kärkipaikalle.
Kun ajaa ensimmäisenä, vesipöllystä ei ole haittaa.
Jos jää toisen auton taakse, saa valtavan vesisuihkun päällensä.
Sieltä on mahdotonta nähdä mitään.
James Hunt Marlboro McLarenissa johtaa.
Tällaisen lähdön hän tarvitsi.
Näkyvyys varsinkin kisan alussa oli parhaimmillaankin vain 20 prosenttia.
Katsokaa tuota sumua! Miten he voivat nähdä mitään tällaisissa olosuhteissa?
290 km/h kuuntelit ja seurasit radan reunaa, -
ja jos edellä ajava auto jarrutti, olit ongelmissa.
Jody Scheckter ajaa sisäpuolella. Ehkä hänestä siellä on parempi pito.
Lauda on jo varikolla.
Hänellä on konferenssi Forghierin, Ferrarin teknisen johtajan kanssa.
Mitä Laudalle on sattunut?
Niki päätti keskeyttää.
James Hunt johtaa, ja Lauda näyttää olevan jo nyt ulkona.
Hän keskeytti. Se oli siinä.
40-vuotisen urani ajalta en muista toista tapausta, -
että kuljettaja on keskeyttänyt vaarallisten olosuhteiden takia.
Aivan uskomatonta.
Brambilla pyörähtää!
Läheltä piti, ettei hän pilannut Jamesin kisaa ja mahdollisuutta mestaruuteen!
Vaatii munaa tehdä sellainen päätös.
Jotkut voivat pitää sitä pelkuruutena.
Omasta mielestäni se on varmaankin päinvastoin.
Hän kääntyi kaikkea sitä vastaan, mitä Grand Prix -kuljettajat Ferrarilla ovat.
Toisin sanoen ajat Ferrarille etkä itsellesi.
Jos se on kuolemaksi, olkoon sitten niin.
Kuole mutta älä luovuta.
Ferraria hävetti hänen puolestaan.
He sanoivat: "Ei, auto, moottori on finito", ja kaikkea muuta sellaista.
Lauda suuttui siitä ja sanoi suoraan.
Hän uhmasi Ferrari-tarua.
Hän kieltäytyi.
Kuka oli sanonut "ei" Enzo Ferrarille?
Olen yhä sitä mieltä, etten antaisi anteeksi Niki Laudalle.
Kun hän sillä hetkellä päätti sen olevan liian vaarallista, -
hän unohti Ferrarin 50 - 60 ihmisen hänen auttamisekseen tehdyn työn.
Kaikki ne tuhannet kannattajat Italiassa.
Hän unohti heidätkin.
Heidän rakastamastaan Laudasta tuli itsekäs, -
kun hän sanoi, ettei halunnut ajaa.
En kadu sitä.
Olin jo nähnyt, mitä voi sattua.
Neljä kierrosta maaliin, ja James Hunt on yhä toisena.
Mestaruutta ei jaettu, koska Jamesin oli ajettava maaliin kolmantena (neljäntenä) tai paremmin.
James Hunt on varikolla yksi rengas sileänä ja toinen tyhjänä.
Mario Andretti johtaa.
Mille sijalle Hunt palaa radalle?
Onko Hunt vielä mukana mestaruustaistossa?
James Hunt ajaa kuin viimeistä päivää käsittääkseni neljäntenä.
Hunt ohittaa Alan Jonesin.
Hän on nyt kolmantena ja kiinni mestaruudessa!
Kestääkö hänen autonsa?
Mario Andretti voittaa, ja sieltä tulee Hunt!
James Hunt teki sen! Hän on mestari!
Kun James nousi autostaan, hän ei tiennyt, että oli mestari.
Hän luuli sijoittuneensa (huonommin kuin) neljänneksi.
Anna olut, anna olut, anna olut.
Kiitos. Voitimmeko todella?
Hunt voitti lopulta yhdellä pisteellä.
Dramaattinen Formula 1 -tarina, joka on nyt osa historiaa aina.
Kun tapasin Nikin, hän sanoi ensin rakastaneensa isääni.
Luulen että isä olisi voinut kauden lopuksi sanoa, että kunpa mestaruus voitaisiin jakaa.
Molemmat halusivat sen, ja hän olisi jakanut sen, -
muttei tietenkään voinut.
Voittajia voi olla vain yksi.
Se oli hänen tähdenlentonsa -
ja Formula ykkösten käännekohta.
Satumainen loppu kuului Huntille, -
mutta Laudan päätös olla ajamatta mestaruuden kustannuksella auttoi lajin lopullista murrosta.
Jos nopeimmat kuljettavat kieltäytyvät ajamasta henkensä kaupalla koko maailman seuratessa, -
Formula ykkösiä ei ole.
Ymmärsimme ettei kuljettaja- kannan harvennus ollut hyväksi.
Yleisö ei halua katsoa olohuoneissaan sankareidensa kuolevan televisiossa.
Tämän viikon suuri tapahtuma on Britannian Grand Prix.
Turvallisuus tuli rahan mukana.
Ja raha television mukana. Se oli varsinainen läpimurto.
Ei ihan niin.
Raha auttoi kyllä, mutta turvallisuus riippuu lajin järjestäjien asenteesta.
Uudet miehet eturintamassa olivat selviytyjiä omillansa.
Oli selvä, että jotain oli tehtävä.
Vuosikymmen Jim Clarkin maailmaa järkyttäneestä kuolemasta -
Bernie Ecclestone palkkasi johtavan neuro- kirurgin Lontoosta kaikessa hiljaisuudessa -
Formula ykkösten viralliseksi kisalääkäriksi.
Oli Bernien idea ottaa vakituinen lääkäri, -
professori Sid Watkins, maineikas aivokirurgi.
Ensimmäinen vuosi oli hyvin vaikea, koska kukaan ei halunnut Sid Watkinsia radalle.
Heillä oli omat lääkärinsä eivätkä halunneet ottaa määräyksiä joltakulta englantilaiselta.
Saksan Grand Prix'ssä vuonna 1978, tohtori Watkinsin neljännessä kisassa, -
järjestäjät häätivät kisalääkärin johto- keskuksesta vain hetkeä ennen lähtöä.
Bernie sanoi, että sitten pakataan autot ja lähdetään.
Johtokeskuksesta kysyttiin, että mitä 80 000 saksalaiselle sanotaan.
Bernie vastasi, että painukoot vittuun.
Sen jälkeen tohtori pääsi takaisin sisään.
Sanottiin että Sid Watkins oli ainoa mies, jolle Bernie Ecclestone aina myöntyi.
Neljä kisaa myöhemmin tohtori Watkins sai rankimman lähiopetuksen Formula ykkösistä.
Katsoimme sitä televisiosta.
James veti Ronnien ulos autosta.
Poliisi esti pääsyni sinne noin 20 minuutin ajan.
Se oli yhtä kaaosta.
Supersvedu Ronnie Petersonin molemmat jalat murskaantuivat.
Lopulta Ronnie vietiin helikopterilla, -
ja lähtö uusittiin.
Colin Chapman voitti seitsemännen ja viimeisen maailmanmestaruutensa Mario Andrettin kanssa.
Hän myös menetti viidennen kuljettajansa.
Peterson kuoli seuraavana päivänä veritulppaan.
Se oli miekka sydämeen.
Hänen ei olisi pitänyt kuolla niin.
Ronnie Peterson istuisi varmaan vieressäni, jos tohtori Watkins olisi ollut vastuussa Monzassa.
Peterson oli yksi kuljettajista ensimmäisessä kisassani.
Kaikki muut olivat kadonneet, joko lopettaneet tai kuolleet.
Sinä päivänä, kun Ronnie Peterson kuoli, en enää katsonut Formula ykkösiä lapsen silmin.
Se oli käännekohta myös lajille.
Siitä kisasta lähtien tohtori Watkins alkoi ajaa turva-autossa lähdön takana -
joka kisan vaarallisimmalla kierroksella, jotta hän olisi käytettävissä onnettomuuden varalta.
Työni oli pitää huolta kuljettajista, ja sen tein.
Hän yhdenmukaisti lääkintä- toimen Formula ykkösissä -
määräten pysyvät lääkintätilat joka radalle ja helikopterit joka kisaan ja harjoituksiin.
Sid Watkins oli oikea mies.
Formula ykköset menettivät silti neljä miestä neljässä vuodessa.
Erinomainen kuljettaja sai surmansa omasta mielestäni puhtaassa kilpailuonnettomuudessa.
Vain kaksi kuljettajaa kuoli seuraavien 12 vuoden aikana.
Joka kuolema oli syy järjestäjille aloittaa onnettomuustutkinta, -
ja vainoava kaiku heille, jotka tiesivät hyvin kunnian hinnan.
Se on kauhean surullista, mutta niin on aina tapahtunut ja tapahtuu.
Se on erottamaton osa Formula ykkösiä.
Kunnes...
Olin mukana kisassa, ja se oli hyvin outoa aikaa.
Olimme vasta päivää aikaisemmin menettäneet Roland Ratzenbergerin.
Kaikki alkoivat katsella olkansa yli ja ympärilleen, mitä tapahtuu seuraavaksi.
KAUHUN VIIKONLOPPU
BARRICHELLO KRIITTISESTI LOUKKAANTUNUT HARJOITUKSISSA
RATZENBERGER KUOLLUT AIKA-AJOSSA
Muistan kun puhuimme sinä iltana Ratzenbergerista.
Se oli hänen ensimmäisiä kisojaan.
Ei tullut mieleenkään, että niin voisi koskaan tapahtua Sennalle.
Kolminkertaisesta mestarista oli tullut Formula ykkösten uudet kasvot.
Kuljettaja joka voisi vihdoin haastaa suuren Fangion.
Ayrton Sennassa näki suuren megatähden.
Häntä kunnioitettiin syvästi.
Hän oli ehkä suosituin mestari, koska hänellä oli kaikkea ja hän toi tyyliä Formula ykkösiin.
Hän toi sen uudelle tasolle.
Hän oli yksi lempeimmistä ihmisistä, jonka voit kuvitella.
Hän vanheni ja alkoi kampanjoida vahvasti turvallisuuden puolesta.
Oletko nähnyt Rubensia? - Hän on kunnossa.
Hän on järkyttynyt mutta kunnossa.
Sunnuntaiaamuna ennen kisaa sanoin Ayrtonille:
"Olet nopein kaveri kaikista. Mikset lopeta?"
Hän sanoi: "En voi lopettaa. Minun on jatkettava."
Ehkä minun olisi pitänyt puhua paljon vakavammin.
Sitten on velvollisuudet kaikille muillekin pojille.
Poikia he olivatkin minulle, koska olin paljon vanhempi.
Olin yhdeksänvuotias isäni kertoessa, että Ayrton oli törmännyt ja kuollut.
Senikäisenä on vaikea ymmärtää, mitä se varsinaisesti tarkoittaa, -
mutta muistan kun menin auton taakse ja itkin.
En voinut antaa isän nähdä, koska miehen nähden ei tunteita näytetä, -
mutta muistan sen päivän ja sen, kuinka se vaikutti minuun.
Pidän häntä edelleenkin parhaimpana kuljettajana.
Suurin ero Jim Clarkin kuoleman 7.4.1968 ja Ayrton Sennan kuoleman 1.5.1994 -
välillä on se, että maailman oli saatava tietää syy, miksi niin oli tapahtunut.
Miksi tämä mies on kuollut? Miksi kilpa-ajaminen on niin vaarallista?
Ayrton Sennan kuolema televisioitiin miljooniin olohuoneisiin ympäri maailman.
Ihmisille jotka eivät todella tunteneet moottoriurheilua, mutta tiesivät hänestä.
Jotakuta oli syytettävä.
FIA:n uusi presidentti oli ollut lähtö- ruudukossa Jim Clarkin kuolinpäivänä.
On tuskastuttavaa, ettei suuri osa mediaa ymmärrä tosiasioita.
Max Mosley oli noussut vallanhuipulle lajissa vain kuukausia ennen Sennan kuolemaa.
He olivat täysin takertuneita siihen, miksi Senna törmäsi.
Täysin epäolennaista.
Se on kilpailua inhimillisen ja mekaanisen kyvyn äärirajalla.
Silloin törmätään väistämättömästi.
Kiinnostava kysymys ei ole miksi hän törmäsi vaan miksi hän kuoli.
Mosley valitsi tohtori Watkinsin lajin perusteellisen tutkimuksen johtoon.
Maxilla oli selvä viesti, että mitä autolle tapahtuukin, kuljettajan ei pitäisi kuolla.
10. MAALISKUUTA 1996, MELBOURNE
Muistan nousseeni ilmaan ja toiveeni: "Ole hyvä, ei puihin", -
koska jos lentoon lähdet, kuolet puihin.
Sitten auto alkoi kieriä.
Se tuntuu kuin olisi kuivaus- rummussa tai pesukoneessa.
Kun kieriminen päättyi, tunsin nesteen valuvan ajohaalareilleni.
Haistoin polttoaineen ja luulin syttyväni tuleen.
Tätä pelkäsimmekin tässä mutkassa, ja se oli toden totta häijynnäköistä!
Se oli ensimmäinen paha onnettomuus Sennan jälkeen, ja koko maailma katsoi.
Se oli ensimmäinen kisa, jossa pää- nojia kuljettajan vieressä oli nostettu.
Pitkälti sen ansiosta en loukkaantunut yhtään.
Hän ei vain selviytynyt vaan jatkoi myös kisaa.
Silloin sen ymmärsi, että olimme menneet eteenpäin ja koko näkökulma oli muuttunut.
Tapahtui asennemuutos.
Senna antoi vauhdin tieteeseen perustuvalle turvallisuudelle.
Vauhdin kilpavarustelussa - TELEMETRIA AUTOISSA
selviytymisessä ei ole säästelty.
27 MUTKAA UUDELLEENSUUNNITELTU
TURVAVAIJERIT PYÖRISSÄ
UUDET KYPÄRÄT En ole pelännyt -
tai huolinut kuolemasta tai loukkaantumisesta.
On uskomatonta ajaa mutkat 270 km/h.
Joskus kun katsoo ulos, luulee tulleensa hulluksi.
Aivan kuin vaara olisi hallinnassasi.
HIILIKUITUKORI
Onnettomuuksia sattuu varmaan yhtä paljon nyt kuin silloin ennen, -
TERÄSKAITEISTA RENGASVALLEIHIN
mutta seuraukset niistä ovat täysin erilaiset.
Oletko katsonut onnettomuuden tv:stä?
Katsoin sen suorana autosta.
Nykykuljettajat eivät tiedä, ja eivät toivottavasti saa koskaan tietääkään, -
miltä tuntuu olla kuoleman ympäröimänä.
Idea ei ollut kilpailla ja kuolla -
vaan kilpailla ja selvitä mahdollisimman pitkään.
Kaiken sen jälkeen, mitä olin sanonut Jackie Stewartista, -
arvostin todella hänen aloittamaansa työtä.
Itse asiassa Emerson ja minä olemme puhuneet siitä tänään.
Olemme hyvin kiitollisia, että selvisimme voittajina voittamistamme kilpailuista.
Minusta me kaikki teimme jotain uskomatonta aivan äärirajalla.
Meidän aikanamme tiesimme, että ajovirhe tai tekninen vika saattoi hyvin maksaa hengen.
Kaikki heistä elivät loistokasta elämää ja olivat uskomattomia.
Rakastan ajamista, ja ystävien seurassa oleminen oli palkitsevaa.
Koputan puuta joka päivä, että olin yksi onnekkaista ja selvisin.
Lopulta kaikki kehitystyö kirjaimellisesti mullisti tavallisen auton turvallisuuden.
Siksi se on niin fantastinen laji.
Se toimii edelläkävijänä auton kehityksessä nopeammaksi, mutta ensin turvallisemmaksi.
3 000 ihmistä kuolee liikenteessä joka päivä.
Prosentinkin muutos vastaa 30:tä henkeä.
Se yksin antaa synnin- päästön Formula ykkösille, -
mutta silti menneisyys ei koskaan jätä rauhaan.
Max uskoo, että jokaisen pitäisi elää satavuotiaaksi.
En katso taakse vaan eteen.
Eilinen oli ja meni.
Olemme mestareita, maailmanmestareita!
Voi ei! Mark Webber törmää pahasti!
Mark Webber heitti pahannäköisen voltin.
VUOTEEN 2012 MENNESSÄ SENNAN JÄLKEEN KUKAAN EI OLE KUOLLUT FORMULA YKKÖSISSÄ
OMISTETTU KAIKILLE RAJALTA PALAAMATTA JÄÄNEILLE